Димчо Дебелянов
Слънчогледи

chitanka.info

Ах, ето де ме ти изведе,

ти, който нявга властно обеща

на мойта гордост — вихрени победи

и жар всерадостна на любовта.

Скърбя в градини глъхнали и бледи,

обител на покрусена мечта.

Аз чувам тиха жал по утринта

на слънце невидели слънчогледи.

Кому бе нужна моята съблазън?

Защо съм обнищен, защо наказан —

не знам. Неведа черна заслони

бездънното небе на мойто Време

и то ми праща днес нощи и дни,

които само Тя ще ми отнеме.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.